Neiti Simone, miljoonat ihailevat, jopa rakastavat teita.
Mutta mita oikein tapahtui, neiti Simone? - Maya Angelou
Minulla on ilo ja kunnia toivottaa tervetulleeksi -
uskomaton, ainutlaatuinen, fantastinen, se ainoa Nina Simone.
Hei.
Olemme valmiita.
Yksi, kaksi, kolme.
En ole nahnyt teita moneen vuoteen, sitten vuoden 1968.
Olen paattanyt, etta en esiinny enaa jazzfestivaaleilla.
Se paatos pitaa.
Laulan teille.
Jaamme kanssanne muutamia hetkia.
Sitten siirryn toivon mukaan korkeampaan luokkaan.
Toivon, etta tulette mukaan.
Aloitetaan alusta.
Kertomus pienesta tytosta.
Hanen nimensa oli Blue.
NETFLIX-DOKUMENTTI
(KAHDEKSAN VUOTTA AIEMMIN)
- Mita vapaus merkitsee sinulle? - Minulleko?
Samaa kuin sinulle. Sano sina.
Ei. Sano sina.
En mina tieda.
Se on pelkka tunne.
Miten toiselle voi kertoa, milta rakkaus tuntuu?
Miten sen voi selittaa ihmiselle, joka ei ole koskaan ollut rakastunut?
Ei sita voi selittaa.
Sita voi kuvailla, mutta sita ei voi selittaa.
Sen kylla tunnistaa, kun sen kokee.
Vapaus on minulle sita.
Olen tuntenut muutaman kerran lavalla todellista vapautta.
Se on jotain se.
Se on todellakin jotain.
Kaikki...
Kerron, mita vapaus merkitsee minulle: pelottomuutta.
Kun ei tunne lainkaan pelkoa.
Jos voisin kokea sen -
edes puolet ajasta. Ei pelkoa.
Kunpa jakaa voisin
Rakkauteni kaiken
Kaikki kalterit poistaa
Jotka yha meidat erottaa
Kunpa tietaisit
Millaista on olla mina
Silloin ymmartaisit varmaan
Et jokaisen kuuluu olla vapaa
Kunpa antaa voisin
Kaiken mita tahtoisin
Aitini oli yksi kaikkien aikojen suurimmista viihdetaiteilijoista,
mutta silla oli kova hinta.
Ihmiset kuvittelevat, etta kun han meni lavalle,
han muuttui Nina Simoneksi.
Aitini oli aina Nina Simone.
Siita syntyi ongelmia.
Herasin ja lentoon nousin
Alla meren nain
En itseani tuntenut
Sain uudet kadet
Sain uudet jalat
Sain kyvyn nahda
Silmani avautuivat enemman
Esiintyjana han oli upea ja pidetty.
Han oli myos vallankumouksellinen.
Lavasta tuli hanelle paikka,
jossa han sai puhua ihmisille.
Ala tielleni tuu
Mutta show'n paatyttya toiset lahtivat kotiin.
Han jai kamppailemaan yksin.
Han kamppaili omien demoniensa kanssa -
vihaa ja raivoa taynna.
Han ei kestanyt itseaan.
Kaikki hajosi.
Hetken elamassain
Tietaisin
Milta tuntuu
Olla vapaa
Hyvaa iltaa. Vieraanamme on Nina Simone,
Yhdysvaltain merkittavin bluesin, jazzin ja kaikenlaisen musiikin esittaja.
Oletko tyytyvainen tyohosi?
Olen tyytyvaisin silloin,
kun esiinnyn ihmisille,
joita tiedan voivani koskettaa.
Mutta totta puhuakseni -
koko juttu on kuin unta.
En arvannut jaavani viihdealalle.
Viihdealalle tullessani -
en ollut blueslaulaja, en edes jazzlaulaja.
Olin klassinen pianisti.
Opiskelin ollakseni Amerikan ensimmainen musta klassinen pianisti.
En ajatellut muuta.
Olin valmistautunut siihen.
Olen syntymanimeltani Eunice Waymon.
Tulen Tryon-nimisesta kaupungista Pohjois-Carolinasta.
Aloitin pianonsoiton kolmen tai neljan vuoden ikaisena.
Aitini oli saarnaaja.
Han otti minut mukaansa heratyskokouksiin,
ja aloin soittaa pianoa kirkossa.
Lapset matkaan lahtekaa
Teidat matkaan lahetan
Lahetan teidat yhden kerrallaan
Yhden luokse lapsukaisen Joka syntyi Beetlehemiin
Heratyskokoukset olivat jannittavimpia kokemuksiani.
Musiikki oli niin kiivasta, etta se sai ikaan kuin irtautumaan ruumiista.
Tunsin sen vahvasti. Johdin sita.
Kun olin 7-vuotias, kirkkokuoromme esiintyi paikallisteatterissa.
Olin ohjelmassa mukana.
EUNICE WAYMONIN PIANOESITYS 18.9.1948
En muista, minka kappaleen soitin.
Yleisossa oli kaksi valkoihoista naista.
Toinen oli nainen, jolle aitini teki toita,
ja toinen oli musiikinopettaja rouva Mazzanovich.
He paattivat silloin antaa minulle tunteja.
Viiden vuoden ajan siita lahtien -
opiskelin pianonsoittoa opettajan johdolla.
Menin joka viikonloppu junaradan poikki rouva Mazzanovichin luo.
Etelassa junaradan sanotaan eristavan mustat valkoisista.
Niin olikin.
Minua pelotti kovasti.
Pelkasin rouva Mazzanovichia.
Han oli valkoihoinen, jollaista en ollut ennen tavannut.
Han oli minulle vieras.
Hanen valkoiset hiuksensa, hiuskampansa, miellyttavat tapansa...
Pidin niista.
Han pani minut soittamaan Bachia.
Pidin Bachista.
Rouva Mazzanovich uumoili minusta huipputason konserttipianistia.
Repertuaari oli tiukasti klassinen.
Bachia, Beethovenia, Debussya, Brahmsia ja muita.
Sitten rouva Mazzanovich perusti rahaston hyvakseni.
Esiinnyin paljon, ja esityksien jalkeen kerattiin rahaa -
tulevaa koulutustani varten.
KONSERTTI EUNICE WAYMON, PIANISTI
Aiti oli pianotunneilla elementissaan, mutta silla oli kaantopuolensa.
Han vietti yksinaista elamaa,
silla han harjoitteli 7-8 tuntia paivassa.
Kun aloin kayda pianotunneilla,
tiedostin olevani eristaytynyt toisista lapsista -
ja seka valkoihoisten etta mustaihoisten yhteisoista.
Olin tietoinen siita silloinkin, kun toiset leikkivat kanssani.
He pyysivat minua soittamaan pianoa, jotta he saivat tanssia.
Minua ei pyydetty muuhun.
Se oli vaikeaa.
Osasyy eristaytymiseeni oli ihonvari.
Olin musta tytto. Tiesin ja koin sen.
Asuin Etelassa 17 vuotta.
Aiti puhui harvoin Jim Crow'sta, rotuerottelusta -
tai muista rotuasioista, jotka olivat silloin ajankohtaisia.
Han kertoi kuitenkin, etta hanella oli sanottu olevan liian iso nena,
liian paksut huulet ja liian tumma iho.
Sitten hanelle sanottiin,
etta han kelpaisi vain tiettyihin hommiin.
Olin kylla tietoinen.
Mutta kodissamme ei saanut puhua rotuasioista.
En kasitellyt rotuasioita tietoisesti,
ennen kuin vuosia myohemmin.
Lukiosta paastyani opiskelin rahaston turvin -
puolitoista vuotta Juilliard Schoolissa New Yorkissa.
Sitten hain stipendia Philadelphian Curtis Institute of Musiciin.
Soitin Czernya, Lisztia, Rahmaninovia ja Bachia.
Tiesin olevani tarpeeksi hyva, mutta en saanut stipendia.
Tajusin vasta puoli vuotta myohemmin, etta se johtui ihonvaristani.
KOESOITTO 7.4.1951 EUNICE WAYMON... HYLATTY
En koskaan oikein toipunut siita rasismin kokemuksesta.
Sitten rahat loppuivat ja tajusin, etta minun piti menna toihin.
Vanhempani muuttivat koko perheen Philadelphiaan ollakseen lahellani.
Perheeni oli koyha, joten minun oli mentava toihin.
En voinut muutakaan.
Hankin kesatoita Atlantic Citysta.
Se oli todella nuhjuinen baari.
Menin iltapuvussa toihin. En tiennyt muuta.
Soitin kaikkea, mita mieleeni juolahti.
Popkappaleita, klassista, spirituaaleja, kaikenlaista.
Se oli todella outoa.
En ollut koskaan laulanut.
Toisena iltana omistaja sanoi, etta minun piti laulaa, jos halusin jatkaa siella.
90 dollaria oli minulle ennenkuulumaton summa,
joten lupauduin laulamaan ja olen laulanut siita lahtien.
Eunice Waymon esiintyi baareissa hankkiakseen rahaa perheelleen -
ja klassisen pianonsoiton opintojaan varten.
Han ei halunnut aitinsa tietavan,
etta han soitti "paholaisen musiikkia" baareissa.
YSTAVA
Siksi han muutti nimensa.
Eunice Waymonista tuli Nina Simone.
VERRATON NINA SIMONE
Han otti nimekseen Nina, joka tarkoittaa pienta.
Hanen poikaystavansa kutsui hanta siksi.
Simone tuli ranskalaisnayttelija Simone Signoret'n nimesta.
En halunnut aitini tietavan. Han olisi inhonnut sita.
Salasin sen hanelta kauan aikaa.
Oliko yksinaista esiintya nuorena tyttona oudoissa baareissa?
Todella yksinaista.
Ja erikoiset tyoajat.
Keskiyosta aamuseitsemaan.
- Se pilasi seuraelamasi... - Ei minulla ollut sellaista.
- Miksi jatkoit? - En voinut muutakaan.
Halusin soittaa ja tarvitsin rahaa.
Se oli valttamatonta, paivittaista tyota.
En arvannut jaavani viihdealalle.
En miettinyt vaihtoehtoja.
Se taysin omaa syytani on
Minusta tuntui heti alusta saakka, etta jokin kalvoi hanta.
"Mika sinua kalvaa, Nina?"
KITARISTI/MUSIIKILLINEN JOHTAJA
Se voimistui pikkuhiljaa.
Ken tietaa sen
Ehka emme tapaa enaa koskaan
Soitin Ninan kanssa ensi kertaa -
kesalla 1957 ravintolassa Pennsylvanian New Hopessa.
Han ei katsonut minua -
eika sanonut sanaakaan kuin en olisi ollut paikalla,
ja aloitti kappaleen.
Han ei ilmoittanut savellajia.
Han alkoi vain soittaa, ja tiesin, mita minun piti tehda.
Se oli kuin telepatiaa.
Yhteissoittomme sujui heti.
Sitten han nosti katseensa.
Ennen kuin
Viime hetkella
Al Schackman on herkka, luova mies.
Hanella on taydellinen savelkorva. Ei ole valia, missa savellajissa soitan.
Han mukautuu heti. Teen sita koko ajan.
Vaihdan savellajia keskella kappaletta.
Ninalla oli mainio tapa -
ei niinkaan tulkita vaan muokata kappaletta.
Han muokkasi sen omaan kokemukseensa.
Taa ehka unta on vain
Halusin valittaa tunteen.
Se vaatii, etta sille antaa kaikkensa.
Joskus joutuu kurottamaan nuottiin -
tai pinnistamaan laulua.
Siksi aaneni on toisinaan karhea,
toisinaan pehmean tumma.
Mua lemmi tama ilta vain
On toisilla huominen
Kun nain Ninan ensi kerran klubillani vuonna 1959,
han teki minuun vaikutuksen. Han oli erilainen.
Han sekoitti folkmusiikkia jazziin.
NEWPORTIN JAZZFESTIVAALIN PERUSTAJA
Han oli taitava pianisti.
Hanella oli ainutlaatuinen aani.
Naisen aani, jossa oli baritonin syvyytta.
Se syvyys ja synkkyys kuvastivat Ninan sielua.
Aani kosketti kuuntelijaa heti.
Ken
Tietaa sen
Han oli omintakeinen taiteilija.
Han heratti huomiomme, ja kiinnitin hanet vuoden 1960 Newportin jazzfestivaaleille.
Han oli menestys.
Mulla kulta on, sulla ei Pikku Liza Jane
Pikku Liza, pikku Liza Jane
Hanella on erikoinen aani. Kun han alkoi esiintya,
han oli niita muusikkoja...
KULTTUURIKRIITIKKO
...joita ei tarvitse kuulla monta kertaa, vaan tyylin tunnistaa heti.
"Kuuntelin hanta viime viikolla.
Kukaan muu ei kuulosta samalta."
Tuu asumaan mun luokse
Ma pidan susta huolen Pikku Liza Jane
Newportissa han istui korkealla tuolilla tamburiini kadessaan.
Mina olin takana. Han ei ollut varma esiintymisesta.
Muistaakseni han ihmetteli, miksi oli siella.
Sanoin: "Olet taalla, koska kuulut tanne."
Mies vei mut kaupunkiin
Siella vakea riitti niin
Pikku Liza Jane
Han vastasi: "Selva sitten, Al, mutta sinun pitaa soittaa."
"Ala huoli, soitan tietysti."
Pikku Liza Jane
Mutta sitten, esittaessaan kappaleen "Little Liza" -
han hymyili valilla.
Han oli rento. Se oli suloista.
Pikku Liza Jane Pikku Liza
Sitten aanitin seitseman tai kahdeksan kappaletta, joita olin esittanyt.
"I Loves You Porgy" oli yleison valinta.
Sita ei mainostettu, eika siita yritetty tehda hittia.
NAUHOITUS 24.11.1959
- Hei kaikille. - Hei, Hugh. Hauska tavata.
Hienoa.
Eleanor, ota Donin takki -
ja nayta tytoille naistenhuone ja makuuhuone.
Hei vain.
Tervetuloa Playboy's Penthouse -ohjelmaan.
Olen Hugh Hefner, Playboy-lehden toimittaja ja kustantaja.
Esittelen henkilon, joka on useimmille jo tuttu: Nina Simone.
Han nousi viime vuonna tyhjasta levytahdeksi.
Hanen hittinsa "Porgy" on rikkonut kaikenlaisia myyntiennatyksia.
Meilla on ilo saada hanet seuraamme.
Han esiintyy meille yhtyeensa kanssa.
- Haluatteko kuulla "Porgyn"? - Ehdottomasti.
Hyva, soitamme sen.
Sua lemmin, Porgy
Ala anna hanen vieda mua
Ala anna koskea
Ja hulluuteen mua ajaa
Jos voit pitaa mut
Jaan tanne luokses ainiaan
Ja onnellinen oon
Sua lemmin, Porgy
Ala anna hanen vieda mua
Kulta, ala anna hanen koskea
Kuumilla kasillaan
Jos voit pitaa mut
Jaan tanne luokses ainiaan
Mieheni mun
Mies nimelta Andy Stroud -
tupsahti elamaasi ja jai siihen pysyvasti.
Miten tapasit miehesi?
Han tuli katsomaan minua yokerhoon, ja yhteinen ystavamme esitteli meidat.
Nina tuli poytaani. Soin hampurilaisateriaa.
HAASTATTELU 2006
Han otti lautaseltani ranskalaisia -
ja kysyi, sopiko se.
Juttelimme, ja han antoi kortin, jossa oli viesti.
Menin kaymaan hanen luonaan parin paivan paasta.
Oli hauska tavata. Terveisin Nina Simone
Mut kun han tulee, sen tiedan
Mun lahdettava on
Sua lemmin, Porgy
Mista tiesit, etta Andy Stroud oli tuleva miehesi -
eika joku satunnaista seuraa hakeva tyyppi?
Vaikea kysymys.
Han sanoi halunneensa tavata minut kauan.
Andylleni
Han tuli luokseni. Rakastuin haneen.
Myohemmin pelkasin hanta. Han oli niin...
Han tiesi, mita halusi, ja otti ohjat omiin kasiinsa.
Luokses ainiaan
Han jatti poliisinuransa ja ryhtyi managerikseni.
Ensimmaista kertaa urallani en ollut enaa tuuliajolla.
Mieheni mun
Muistan, kun tapasin Andyn.
Han oli kova kytta New Yorkin huoltopoliisista.
Ihmiset lahtivat pakoon, kun han nousi autosta.
Han osasi sanoa pelkan sanan "hei" tavalla,
joka sai ihmiset pelkaamaan.
Andy ja Nina menivat naimisiin vuonna 1961.
Andy lahti poliisista ja ryhtyi Ninan manageriksi.
He menestyivat ja ostivat upean talon Mount Vernonista, New Yorkista.
Meilla oli 13 huoneen talo, puolitoista hehtaaria ja paljon puita.
50000 dollarin arvoinen talo - se on jotain se.
Tassa on paljon totuttelemista - hyvia asioita.
Pihassani on suihkulahteita, jotka tarvitsee vain kytkea paalle.
2 autoa - 1 nekru, 1 tyylikas (Maksettukin viela.) Oma huone
Puita, ruohoa, kukkasia,
omenapuu, kirsikkapuita, tilaa kasvimaalle,
oravia (Ebony) (emme ole viela ystavystyneet)
patio,
portti, hieno mutta yksinkertainen aita, maalaistyylinen siis.
Lisa syntyi yhdeksan kuukautta myohemmin.
Ensimmaiset kolme tuntia syntymasta olivat elamani rauhallisinta aikaa.
Kaikki oli ihanaa.
Andrew istui vieressani ja sanoi...
Kysyin, miten vauva voi. Han kysyi: "Enta aiti?" Se tuntui ihanalta.
Minusta oli ihanaa olla aiti. Olin hyva aiti.
Olin hemmetin hyva aiti.
Muistan talomme Mount Vernonissa aivan selvasti. Se oli kuin sadusta.
Muistan kuviotapetit.
Ne olivat...
Ne olivat kullansavyiset, himmeaa kultaa.
Se tuntui sametilta.
Koskettelin aina seinia, koska tapetissa oli kohokuvio.
Aidillani oli kylmavarasto,
jossa han sailytti turkkejaan ja asujaan.
Olin aina siella.
Ne olivat hienoja aikoja.
Rakensimme ja kasvoimme yhdessa.
Rakas Andy, minulla on paljon sanottavaa.
Kiitos, etta olet sellainen kuin olet,
maailman hienoin ihminen. Rakastan sinua.
Minulla oli suunnitelma hanen kehittamiselleen artistina.
Minulla oli toimisto 5th Avenuen ja 42nd Streetin kulmassa.
Minulla oli tiedottaja.
Pestasin myyntiedustajan Atlantic Recordsilta,
toisen miehen hoitamaan radiopromootion -
ja valokuvaajan.
Isa oli alkuperainen Puff Daddy.
Hanella oli visio. Han oli eteva liikemies.
Nina haikaili tietysti Carnegie Halliin.
Han oli opiskellut klassista pianonsoittoa ja halusi olla -
ensimmainen musta klassinen naispianisti,
joka on esiintynyt Carnegie Hallissa. Se oli hanen paatavoitteensa.
Newyorkilaiset promoottorit eivat kuitenkaan lahteneet mukaan.
Promotoin esitysta omilla rahoillani.
Nina oli innoissaan. Han oli ilosta suunniltaan.
Kirjoitit vanhemmillesi kirjeessa:
"Halusitte minun esiintyvan siella,
mutta minun piti soittaa Bachia."
Se oli huippuhetkesi, mutta olit silti pettynyt.
Yleiso oli ihana,
mutta en soittanut klassista musiikkia, kuten olisin halunnut.
Siksi kirjoitin:
"Paasin Carnegie Halliin, mutta en soita Bachia."
NAUHOITUS CARNEGIE HALLISTA 1963
En voi elaa ilman sua
Rakkauttas varten elan vain
Sua rakastan kaikin puolin
Sydantas, sieluas, armahain
Jos et lemmi mua Anna mun olla
Vaikket usko Sua yksin ma lemmin
Carnegie Hallin jalkeen -
hanen levyjaan soitettiin radiossa ympari maata -
ja hanesta tehtiin lehtijuttuja.
Sua yksin muistelen oisin
Menneita kaipaan En unohda kanssa toisen
Hanesta tuli hyvin menestyva ja tunnettu.
- Paljon kiitoksia. - Tapaamme Japanissa.
Nuori nainen, joka on hankkinut mainetta...
Taitava pianisti ja omintakeinen...
...nykyaan kuuluisa artisti.
Erikoinen blues-soul-saundi.
Ensi kertaa Britannian televisiossa: soulin ylipapitar.
Nina Simone.
Loistava Nina Simone.
Neiti Simonen musiikissa on tekniikkaa ja kurinalaisuutta,
joka yhdistetaan yleensa klassiseen musiikkiin.
Han sekoittaa fuugaa ja kontrapunktia -
jazzin vapaaseen spontaaniuteen.
Nyt kun olet menestynyt viihdetaiteilijana,
haluaisitko esittaa klassista?
Kylla, mutta en ehdi ajatella sita.
Musiikkini tuottaa minulle eniten tyydytysta silloin,
kun sovellan klassisen musiikin koulutustani.
Han halusi kaiken, mita rahalla ja menestyksella saa.
Lupasin tehda hanesta rikkaan mustan muijan.
Meilla oli liitutaulu, johon han kirjoitti:
"Minusta tulee rikas musta muija siihen ja siihen mennessa."
Sitten voisin lopettaa. Uskoin hanta,
mutta en voinut lopettaa, koska han teetti liikaa toita.
Kivia hakkaan riveissa kahlejengin
Kivia hakkaan ja kakkuani karsin
Kivia hakkaan riveissa kahlejengin
Ma rikoksesta tuomion sain
Varo vain, kun isken
Kohta kiven lohkaisen
Ma raadan ja raadan
Silti urakka pitka edessa on
Rikoksen tein Luoja, hataa karsin
Oli rikoksein nalka ja puute
Andy sanoi: "Se on rankkaa tyota.
Jos haluat tienata rahaa, sinun on tehtava toita."
Se tuntui Ninasta pahalta.
Kun Lisa syntyi, Ninasta tuntui pahalta joutua lahtemaan kiertueelle.
Soita Lisalle: onko flunssa Kylpy - hiuskampa
Vaippa ja vaatteet vaihdettu?
En ymmartanyt, mita aitini teki tyokseen.
Tiesin vain, etta han oli aina matkoilla.
Han kertoi, etta minulla oli 13 hoitajaa 7 vuoden aikana.
Han yritti sailyttaa elamassani jonkinlaisen rutiinin ja arjen -
poissa ollessaan.
Saanko viela viisi minuuttia? On turhauttavaa...
Meidan piti olla kiertueella joskus varovaisia.
Han saattoi suuttua ja haastaa riitaa.
Te hatailette.
Alkaa lisatko mitaan. Otetaan uudestaan.
Jos yleisossa joku puhui, Nina istui hiljaa.
Han pyysi ensin kauniisti.
Sitten han kieltaytyi jatkamasta.
Han poistui lavalta, ja keikka paattyi siihen.
Haluan yleison kuuntelevan niin kuin klassisen musiikin maailmassa.
Heita piti opettaa. Jos he eivat osaa kuunnella, paskat sitten.
Han paasi Carnegie Halliin -
ja sai ison talon maalta mutta alkoi epailla itseaan.
Han tunsi masennusta alasta -
ja suhteestaan, kiroili ja rikkoi tavaroita.
Tilanne paheni ajan mittaan.
Ei tee mieli seksia
Kunpa voisin ajatella sita pelkkana tyona ja olla valittamatta
Tein aina toita.
Olin aina vasynyt.
unilaakkeet keltaiset pillerit lavalle
En saanut unta.
Musiikki pyorii aina paassani.
Mita enemman soitin, sita vaikeampi minun oli rentoutua.
Odotin, etta Andy antaisi minun levata.
Sita ei tapahtunut.
Mutta silti
Urakka pitka edessa on
On mulla maksa
Han koki, etta hanta kohdeltiin kuin kilpahevosta.
Se oli jatkuvaa taistelua.
Andy sanoi: "Nina, tama on ura.
Se ei jatku, ellei sita vaalita."
Han alkoi tuntea kaunaa Andya kohtaan -
mutta pelkasi tata.
Andrew suojeli minua kaikelta paitsi itseltaan.
Han kietoutui ymparilleni kuin kaarme.
Raadoin kuin elain ja pelkasin hanta.
Andrew hakkasi minua.
En ole puhunut tasta.
Andrew hakkasi minua. Pelkasin hanta kuollakseni.
Sut lumoon saan
Oot mun vain
Eraana aamuna neljan viiden aikaan -
puhelin soi. Nina tarvitsi piilopaikan.
Se totta on
Olin diskoteekissa Andrew'n kanssa.
Joku ihailija toi minulle viestilapun.
Andrew naki, kun panin sen taskuuni.
Sa harhailet Vaikka tiedat, ettet saisi
Nina ei ajatellut sita sen kummemmin. Han kertoi minulle.
Andy tuli takaisin, tarttui hanta kasivarresta,
raahasi ulos ja hakkasi hanet.
Han alkoi hakata minua kadulla.
Verille.
Han hakkasi minua koko kotimatkan,
portaissa, hississa, huoneessani, pani aseen ohimolleni.
Sitten han sitoi ja raiskasi minut.
Han tuli luokseni hakattuna.
Panin hanet vuoteeseen.
Han lepasi pari paivaa.
Han ei loytanyt minua kahteen viikkoon. Silmani olivat turvonneet umpeen.
Han kysyi, kuka minut oli hakannut. Vastasin: "Sina!"
Han kielsi sen. "Olen etsinyt sinua kaksi viikkoa."
Sanoin: "Olet hullu!"
Han oli raaka, mutta rakastin hanta.
Uskoin kai, ettei se toistuisi.
Oot mun vain
Aitini sanoi kuolemaansa saakka,
etta isa oli hanen paras managerinsa.
Isa oli karismaattinen,
mutta han saattoi olla myos ilkea tyranni.
Aiti joutui sen kohteeksi -
liian usein.
Kertakin on liikaa.
Aitini kertoi,
etta isa oli hakannut hanen paataan betoniseinaan.
Han kertoi, etta isa loi hanta vatsaan, kun han odotti minua.
Andrew loi minua eilen (huuli turvoksissa)
juuri sita kaipasinkin monen masennuspaivan jalkeen
Han luulee minun haluavan, etta minua lyodaan (han sanoi niin)
Muistan, kun kerran lapsena istuin autossa heidan valissaan.
He riitelivat jostain.
Isa kurkotti ohitseni -
ja loi hanta kammenselallaan.
Olimme menossa autolla kotiin. Laimaytin hanta.
Veri alkoi pulputa hanen silmakulmastaan.
Sormukseni teki parin sentin haavan.
Kun paasimme kotiin, teippasin haavan.
Viikkoa myohemmin siina ei nakynyt arpeakaan.
He olivat molemmat hulluja. Aiti pysyi isan kanssa.
Han leikki tulella.
Rakastan vakivaltaa rakkaudessa ja sodassa
Se oli kuin punainen vaate haralle.
"Tule keittiooni. Katsotaan, miten kay."
Aiti teki niin.
- Mitako toivon hanelle? - Niin.
Minut. Mita muutakaan?
Uran kannalta.
Isalla oli strategia aidin uralle.
Han halusi aidin voittavan palkintoja -
ja tulevan huipputahdeksi, mihin han tiesi aidin pystyvan.
Aiti halusi kuitenkin enemman.
Hanelta puuttui jotain, jokin tarkoitus.
15. SYYSKUUTA 1963
He kuolivat Birminghamissa, rotuerottelun kaupungissa.
Sunnuntaiaamun rajahdyksessa -
nelja pikkutyttoa kuoli ja 20 muuta mustaihoista loukkaantui.
Alueella on tapahtunut 40 pommi-iskua.
Birminghamissa murhattiin lapsia sunnuntaina.
Pyhakouluissa kristityssa maassa,
eika kukaan valita.
Kun kirkkoon tehdyssa iskussa kuoli lapsia, mitta tuli tayteen.
Ensin masentaa, sitten suututtaa.
Lapsiin kohdistuneen pommi-iskun jalkeen -
istuin kirjoittamaan taman laulun.
Se on liikuttava, raju kappale.
Se kuvastaa tunteitani tapahtumasta.
Alabama sai mut suuttumaan Tennessee oita valvomaan
Ja kaikki tietaa Mississippi, jumalauta
Etteko nae? Sen tunnette varmaan
Se ilmassa on
En tata painetta kesta
Joku rukouksen lausukoon
Alabama sai mut suuttumaan Tennessee oita valvomaan
Ja kaikki tietaa Mississippi, jumalauta
"Mississippi Goddam."
VIIHDETAITEILIJA/AKTIVISTI
Se heratti huomioni. Han teki jotain erilaista.
Siina on jotain, kun nainen...
Jos ajatellaan kaikkea mustien kokemaa karsimysta,
kukaan musta mies ei olisi tohtinut sanoa "Mississippi, jumalauta".
Kun hanen asemassaan oleva ihminen puhui ongelmista,
se ilahdutti ihmisia.
Me kaikki halusimme sanoa sen, minka han sanoi.
"Mississippi, jumalauta!"
Verikoirat mua jahtaavat
Lapset putkassa istuvat
Musta kissa kulkee edestani
Joka paiva voi olla viimeiseni
On valheita taynna maamme taa
Kuin karpaset meidat nitistetaan
En luota enaa keneenkaan
Kaikki neuvovat hidastamaan
Oli vallankumouksellista, etta aitini kirjoitti sennimisen kappaleen.
Silloin radiossa tai televisiossa ei saanut kiroilla.
DJ: t eivat suostuneet soittamaan sita. Radiokanavat palauttivat levyn palasina.
- Sehan tassa mattaa - Liian hitaasti
- Ikkunoita pestaan - Liian hitaasti
- Puuvillaa kerataan - Liian hitaasti
Roskavakea ollaan
Hemmetin laiskoja
Aatteiltamme hulluja
Minne menen, mita teen?
Tieda en, tieda en
Kansalaisoikeusliike paasi vauhtiin,
ja Nina sen mukana.
Vuonna -65 esiinnyimme marssitapahtumassa Alabaman Montgomeryssa.
Meilla on juridinen ja perustuslaillinen oikeus -
marssia Selmasta Montgomeryyn!
Se oli todella vaarallista.
Paikalla oli liittovaltion poliiseja.
He seisoivat keskustan talojen katoilla -
aseistautuneina.
Lavan edessa istuivat yleisoon pain Martin Luther King,
Ralph Bunche YK: sta seka muita arvovieraita ympari maailmaa.
Paikalla olivat Langston Hughes, James Baldwin, Sidney Poitier,
Bill Cosby, Leonard Bernstein ja Harry Belafonte.
Esitimme "Mississippi Goddam" -kappaleen.
Etteko nae? Sen tunnette varmaan
25. MAALISKUUTA 1965
Se ilmassa on
En tata painetta kesta
Joku rukouksen lausukoon
Alabama sai mut suuttumaan
Selma oita valvomaan
Ja kaikki tietaa Mississippi, jumalauta
Aitini kertoi, etta kappaleen esitettyaan -
han oli niin vihainen, etta hanen aanensa murtui.
Kappaleen "Mississippi Goddam" jalkeen hanen aanensa ei palautunut koskaan.
Uskon, etta raivo auttoi aitia jatkamaan.
Se energia, luovuus ja tunteen palo, jota han koki silloin,
auttoi hanta jatkamaan.
Jaksan syomatta ja nukkumatta,
kunhan teen jotain tallaista, jolla on merkitysta.
Andrew oli valinpitamaton koko jutusta.
"Mississippi Goddam" oli melkoinen kappale. Pidin siita.
Se julkaistiin singlena. Tiesin, etta se teki vaikutuksen.
Minua hairitsi se, etta yrittaessani edistaa hanen kaupallista uraansa -
kansalaisoikeustoiminta vei hanen aikaansa.
Kansalaisoikeusliikkeen myota -
sain yhtakkia kertoa ajatuksistani.
Nuorena tiesin, etta selviytyaksemme -
meidan taytyi mustana perheena tehda toita sen eteen.
Meilla oli salaisuuksia.
Emme valittaneet koyhyydesta,
hyvaksikaytosta tai osattomuudestamme.
Meidan piti pysya vaiti,
kun kavelin junaradan poikki joka lauantai.
Tiesin, etta jos avaisin suuni,
joutuisin ottamaan yhteen kaupungin valkoihoisten kanssa.
Etelan puut
Tiesin alitajuisesti,
etta jos musta mies nousee vastarintaan...
Kantavat outoa hedelmaa
...hanet saatetaan murhata.
Verta lehdillaan
Mutta kukaan ei puhunut siita, mika on melko outoa.
Ja verta juurillaan
Mustat ruumiit Etelan tuulessa heiluvat
Se kosketti minua ensi kertaa, kun esiinnyin kirjastossa.
Kaikki olivat istumassa.
Vanhempieni kaskettiin menna takariviin istumaan.
Sanoin, etta siina tapauksessa en esiintyisi.
He antoivat periksi sen kerran, ja vanhempani saivat istua edessa,
mutta silloin koin syrjintaa ensi kertaa.
Se tuntui kamalalta.
Herra Vastaisku
Keneksi oikein luulet mua?
Verojani nostat, palkkani jaadytat Ainoan poikani Vietnamiin lahetat
Annat toisen luokan asuntoja
Toisen luokan kouluja
Pidat kaikkia varillisia Toisen luokan tolloina
Herra Vastaisku
Tassa sulle blues
Pyrin kertomaan ajasta ja tilanteista, joissa elan.
Se on velvollisuuteni.
Naina ratkaisevina aikoina,
kun tilanne on epatoivoinen ja elama on pelkkaa selviytymista,
ihmisen on pakko osallistua.
Nuoret, mustat ja valkoiset, tietavat sen. Siksi he osallistuvat politiikkaan.
Jos me emme muovaa ja muuta tata maata, se ei muutu koskaan.
Vaihtoehtoa ei ole. Taiteilijan on edustettava aikaansa.
Kun toita yritan loytaa
Ja vahan rahaa tienata
Sa haijya valkoista vastaiskuas tarjoat
Mutta maailma on suuri
Suuri, valoisa ja pyorea
Taynna kaltaisiani ihmisia Mustia, keltaisia, beigeja ja ruskeita
Usko pois
Herra Vastaisku
Tassa sulle blues
Olen aina pannut ihmiset ajattelemaan, mutta nyt haluan tehda enemman.
Teen sen tietoisesti ja kylmasti.
Jarkytan ihmisia niin,
etta kun he lahtevat yokerhosta,
he ovat aivan hajalla.
Kuollessaan
Han sanoi
Han sanoi lapi elamani
"Paina toita, tytto
Ovi avautuu viela joskus
Ei tarvitse odottaa enaa kauan
Kerro heille, milta tuntuu
Joten tassa sulle blues
Mulle riitti"
Menen niihin soppiin,
joissa hieno vaki oleilee vanhoine omahyvaisine ajatuksineen,
ja teen heidat hulluiksi.
Nouskaa!
Voitte tanssia hitaasti.
Oli riemastuttavaa olla mukana siina liikkeessa.
Sain olla hyodyksi.
Sain laulaa kansani hyvaksi. Se oli elamani tukipilari.
Ei klassinen musiikki eika edes populaarimusiikki,
vaan kansalaisoikeusmusiikki.
Tutustuin Martin Luther Kingiin, Malcolm X: iin, Andrew Youngiin,
taiteilijoihin, nayttelijoihin, runoilijoihin, kirjailijoihin,
kaltaisiini ihmisiin, jotka halusivat myos nousta vastarintaan.
Han koki tarkeaksi luoda yhteyksia -
ajan kirjoittajiin ja naytelmakirjailijoihin.
Niilla ihmisilla oli liikkeen intellektuaalinen tausta,
jota hanella ei ollut. Hanella oli musiikillinen tausta.
Esimerkiksi Langston Hughes -
kirjoitti hanelle sanat kappaleeseen "Backlash Blues".
Lorraine Hansberryn naytelmasta Young, Gifted, and Black tuli -
Ninan samanniminen kappale.
Sita pidetaan yhtena liikkeen tarkeimmista lauluista.
Tiedan, etta tassa 18000 opiskelijan yliopistossa -
on vain 300 mustaa opiskelijaa.
Tama laulu on omistettu teille.
Ollapa nuori, lahjakas musta
Mika ihana, kaunis unelma
Ollapa nuori, lahjakas musta
Lorraine Hansberry oli paras ystavani.
Han kirjoitti naytelmat Raisin in the Sun ja Young, Gifted, and Black.
Han opetti minulle Karl Marxia, Leninia ja filosofiaa.
Yhteiskuntamme perusrakenne,
jonka takia mustat ovat tassa tilanteessa,
on asia, joka on muutettava.
Nuori, lahjakas musta
Ne olivat uskomattomia aikoja.
Kuin mustan Amerikan "Kuka kukin on".
Lorraine Hansberry oli kummitatini.
Malcolm X: n vaimo Betty Shabazz oli kuin tati minulle.
He asuivat viereisessa talossa Mount Vernonissa.
Heilla on kuusi tytarta. Olin seitsemas.
Ajoin heille aina pyoralla.
Lisa ja mina olimme samanikaisia.
BETTY SHABAZZIN JA MALCOLM X: N TYTAR
Taisimme leikkia kaksosia.
Se oli hienoa aikaa.
Meilla soitettiin musiikkia ja keskusteltiin.
Olimmepa meilla kotona tai Nina Simonen talossa,
juhlilla oli aina tarkoitus.
Saimme olla karpasina katossa -
nakemassa sen ajan loistavat runoilijat.
SHABAZZIN VANHIN TYTAR
Saimme istua kuuntelemassa.
He olivat alykkaita, paljon lukeneita ja matkustaneita,
hurmaavia, kiehtovia, karismaattisia ihmisia,
jotka halusivat parantaa maailmaa.
Olen Young, Gifted, and Black -sukupolvea.
Minulle ja aikalaisilleni -
se oli rohkea julistus,
jonka han kertoi toisille iloisesti laulaen.
Ollapa nuori, lahjakas musta
Ihmiset alkoivat hakea kosketusta afrikkalaisuuteensa -
sita hapeilematta.
Se on aikansa muotilaulu.
Sita sai hyrailla julkisesti.
Ei oo parempaa
Hanesta tuli legenda aktivistien parissa.
Kuulemieni tapaamisten ja keskusteluiden pohjalta ymmarsin,
etta hanen mielestaan tarvittiin tiettyja toimia -
vallankumouksen aikaansaamiseksi.
Sanoin, ettei se ole ratkaisu.
Sitten se alkoi nakya hanen asenteessaan minua ja alaa kohtaan.
Han sai raivokohtauksia.
Monina iltoina -
nukahdimme vuoteeseen sylikkain.
Sitten heratessani han istui sangylla kadet puuskassa,
katsoi minua ja harkitsi tappavansa minut.
Niin siina kavi. Poliittinen tyo kavi raskaaksi.
Me mustat olemme mielestani maailman kauneimpia olentoja.
Tehtavani on saada ihmiset kiinnostumaan siita,
mista he ovat tulleet,
omasta identiteetistaan, ja tuntemaan ylpeytta siita.
Siksi yritan tehda lauluistani mahdollisimman vakevia,
jotta ihmiset kiinnostuisivat itsestaan.
Emme tieda itsestamme mitaan.
Meilla ei ole afrikkalaisten ylpeytta ja omanarvontunnetta.
Emme voi puhua siita, mista olemme tulleet.
Emme tieda.
Olemme kadotettu rotu.
Ei ole kotia
Ei kenkia
Ei rahaa
Ei tyylia
Ei hametta
Ei paitaa
Ei hajuvetta
Ei rakkautta
Ei uskoa
Ei kulttuuria
Ei aitia
Ei isaa
Ei veljea
Ei lapsia
Ei tateja
Ei setia
Ei rakkautta
Ei alya
Ei kotimaata
Ei koulutusta
Ei ystavia
Ei yhtaan mitaan
Ei viinia
Ei rahaa
Ei uskoa
Ei jumalaa
Ei rakkautta
Mita mulla siis on?
Haluan herattaa niita ajatuksia. "Kuka olen? Mista tulen?
Pidanko itsestani? Miksi pidan itsestani?
Jos olen mustaihoinen upea ihminen,
olen sita taysilla, tiedan sen enka valita, mita muut sanovat."
On mulla hiukset ja paa
On aivot ja korvat
On mulla silmat, nena ja suu
Ja sukupuoli
On kasivarret ja kadet
On sormet seka saaret
Jalat ja varpaat
On mulla maksa
On mulla veri
On mulla elama
On paansaryt ja hammassaryt
Kurjat hetket kuten sullakin
On mulla hiukset ja paa
On aivot ja korvat
Silmat ja nena
Se ajaa minua -
kannustamaan mustia samaistumaan mustien kulttuuriin.
Annan heille mustan elamyksen, mustan voiman.
On mulla sydan ja sielu
On selka
Ja sukupuoli
Nina oli todellinen kapinallinen.
Han ei istunut -
vallankumouksellisen mustan naisen rooliin, jota hanelle tarjottiin.
Han pystyi valttamaan teennaisyyden -
ja sai irti jotain syvallisempaa -
ihmisille tutuista kappaleista.
On mulla vapaus
Han oli kapinan suojeluspyhimys.
Ninasta tuli aggressiivisempi.
Han meni kerran tri Kingin eteen ja sanoi:
"Mina en ole vakivallaton."
King sanoi: "Ei se mitaan, sisko. Ei sinun tarvitsekaan olla."
En ollut koskaan vakivallaton.
Mielestani meidan piti hankkia oikeutemme keinolla milla hyvansa.
Sitten han tapasi Stokely Carmichaelin.
Neiti Simone sanoo jotain merkittavaa -
kappaleessaan "Mississippi Goddam".
"Tama maa on rakennettu valheille."
Istutte tv: n edessa ja kuulette LBJ: n sanovan:
"Vakivallalla ei saavuteta mitaan, hyvat maanmiehet."
Valkonaama varvaa teidat koulusta sotimaan Vietnamiin.
Jos ette halua vaikeuksia,
pitakaa likaiset valkoiset nappinne irti kauniista mustasta ihostamme.
Napit irti!
Olen vain yksi ihminen, joka on kyllastynyt yhteiskuntajarjestykseen -
ja vallanpitajiin sieluaan myoten.
Amerikan yhteiskunta on mielestani kuin syopa.
Se on saatava esille, ennen kuin se voidaan parantaa.
En ole laakari.
Voin vain tuoda sairauden esille.
Oletteko valmiita, musta vaki?
Oletteko varmasti?
Han halusi asettua -
niiden terroristimilitanttien puolelle, jotka tekivat haneen vaikutuksen.
Niista kokouksista palattuaan han sanoi:
"Haetaan aseet. Myrkytetaan tekoallas."
Kaikenlaisia vakivaltaisia terroritekoja.
Oletteko valmiita herattamaan mustien jumalien vihan, mustan magian,
omaan kayttoonne?
Mustat eivat saa oikeuksiaan, elleivat he saa omaa valtiotaan.
Aseellinen vallankumous olisi verinen.
Saisimme erillisen valtion.
Oletteko valmiita hajottamaan valkoisia juttuja?
Oletteko valmiita polttamaan rakennuksia?
Nina esitti jossain vaiheessa vain poliittisia lauluja.
Se teki uralle hallaa.
Hanen oli vaikea saada keikkoja.
Promoottorit pelkasivat -
hanen esittavan vain poliittista sanomaa.
Oletteko valmiita tappamaan tarvittaessa?
Onko mielenne valmis?
Onko kehonne valmis?
Jos olisin saanut valita, olisin ollut tappaja.
Olisin mennyt aseistautuneena Etelaan -
vastaamaan vakivaltaan vakivallalla, haulikkoon haulikolla.
Mieheni sanoi,
etten tiennyt aseista mitaan, eika han opettanut.
Minulla oli vain musiikki, joten tottelin hanta.
Mutta en istuisi tassa, jos olisin saanut valita.
Olisin luultavasti kuollut.
Oletteko todella valmiita?
Han soimasi valkoihoisia -
kuin haukkuva koira,
mutta han halusi silti kaiken hyvan.
Kun han naki Aretha Franklinin, Gladys Knightin tai jonkun sellaisen -
suositussa tv-ohjelmassa, han tietysti suuttui,
koska ei paassyt niihin ohjelmiin maineensa takia.
Jossain vaiheessa toita oli vahan, ja menot olivat suuret.
Han tarveli kaiken tekemani tyon.
Nahdaan myohemmin.
Nahdaan.
Isani valitti siita, etta aitini puhui asioista julkisesti,
mutta aiti oli sellainen.
Se ei haitannut lavalla,
mutta kun show paattyi:
"Pannaan apina takaisin hakkiin.
Syo banaania ja ole kunnolla."
Hanta ikaan kuin rangaistiin siita,
etta han oli oma itsensa.
Se on kipea, yksinainen tunne.
Hyvaa iltaa.
Illan vieraani ei kaipaa esittelya.
Neiti Nina Simone. Nykyaan monet taiteilijat -
yrittavat herattaa Amerikkaa muutostarpeeseen.
Onko se taiteilijan rooli?
Se on jotain, mita olen paattanyt tehda -
ja johon tunnen pakottavaa tarvetta.
Se on siis roolini,
mutta joskus toivon, ettei niin olisi.
Uskon, etta taiteilijat,
jotka eivat levita sanomaa,
ovat varmaan onnellisempia.
Minun taytyy elaa Ninan kanssa, ja se on vaikeaa.
Kulta, mua ymmarratko nyt?
Jos joskus raivoni naet
Ei kukaan ole aina enkeli
Kun kaikki vikaan menee Silloin pahaa nakee
Mutta olen vain sielu Joka hyvaa tarkoittaa
Luoja, ethan vaarin ymmarra
19 ihmisen elanto on minun varassani.
Monen ihmisen.
Jos sanon, etten jaksa menna tana iltana toihin,
saan moitteita joka suunnasta.
Kukaan ei ymmarra tai valita, etta olen liian vasynyt.
Olen hyvin tietoinen siita.
Haluaisin hieman vapautta -
niista paineista.
Illasta toiseen naissa laavissa, joita pukuhuoneiksi kutsutaan
olen kuihtunut vuosien mittaan lahes olemattomaksi
- esitan onnellista, kun surettaa
Sisallani huudan: "Auttakaa"
mutta sita ei kuule - se on kuin aaneton huuto.
60-luvun lopulla tajusin, etta Nina kamppaili demonien kanssa.
Ne saattoivat tulla yhtakkia esiin.
Hanesta tuli vakivaltainen.
Muutos oli dramaattinen -
kuin katkaisin.
Jonkin ajan kuluttua tajusin,
ettei han ollut enaa siskoni vaan "se".
"Se" oli pelottava.
Jumalauta, voisin tappaa kaikki
Vihaan heita, mutta vihaan itseani viela enemman, en voi selittaa
He eivat tieda, etta olen kuollut
Han oli selvajarkisina hetkinaan huolissaan -
naista masennus- ja raivokohtauksista.
Menimme jopa sairaalaan.
Han oli siella nelja viisi paivaa.
Hanelle tehtiin kaikki mahdolliset silloin kaytossa olleet kokeet,
eika niissa loytynyt mitaan.
Andrew ja mina puhuimme mahdollisesta itsemurhastani,
han sanoi, ettei han karsisi vaan olisi helpottunut.
Vihaan hanta - aion jattaa hanet, jos jaan eloon
pahoinpitelyt, Andy - niita mina en kesta, ne tuhoavat kaiken minussa
Hanen tilansa paheni aina vain.
Olimme kiertueella Bill Cosbyn kanssa.
Viimeisena iltana Nina alkoi kayttaytya oudosti.
Hanella oli kengankiillokepurkki.
Han pani sita hiuksiinsa.
Han alkoi puhua outoja.
Han oli taysin sekaisin.
Hanella oli ilmeisesti hermoromahdus.
Kun tuli aika menna lavalle,
talutin hanet sinne -
ja istutin hanet pianon aareen.
Seisoin lavan laidalla toisella puolella,
mista naimme toisemme.
Han katsoi viittomistani ja esiintyi.
Han ei pystynyt hallitsemaan tunteitaan.
Seksihalut hallitsivat hanta.
Han sai pari kertaa viikossa -
seksinhimosta kohtauksen, joka sai hanet maanisen raivon valtaan.
Hanen piti saada seksia. Se oli hanelle pakottava tarve.
Asenteeni seksiin oli se, etta kaikkien pitaisi harrastaa sita koko ajan.
Miten Andy kayttaytyi sinua kohtaan?
Halusin hanen kiihottavan minua, mutta han ei pystynyt siihen.
Han ei osannut koskettaa minua, eika hanella ollut tarpeeksi aikaa.
Han kavi luonani myohaan illalla ja viipyi pari tuntia.
Tiesin, etta han tapaili muita.
Sovimme, etta meilla sai olla toisia kumppaneita,
mutta tyoskentelimme yhdessa liiketoiminnan ja lapsen takia.
En voi puhua Nina-tadin ja Andy-sedan avioliitosta.
Voin sanoa sen,
etta 60-luvulla osallistuminen ja aktivismi -
loivat kaaosta ihmisten elamaan.
Monet uhrasivat mielenterveytensa, hyvinvointinsa ja elamansa.
Nina Simone oli vapaa sielu -
aikana, jolloin naisneroja ei arvostettu.
Miten se vaikuttaa kotiin ja perheeseen?
Ei tulojen takia,
vaan siksi, etta sielu ei saa tehda sita, mita se tarvitsee.
Suora lahetys Washingtonin uutisstudiolta.
CBS Evening News with Walter Cronkite.
Hyvaa iltaa. Tri Martin Luther King,
vakivallattomuutta kannattanut kansalaisoikeusaktivisti,
on ammuttu kuoliaaksi Tennesseen Memphisissa.
Jeesus!
Jeesus.
Maan mustaihoisten yhteisot olivat jarkytyksen vallassa.
Kaduille vyoryi miehia, naisia ja lapsia -
hammennyksen tilassa. Monet itkivat.
Valkoinen Amerikka teki suurimman virheensa -
tappaessaan tri Kingin eilisiltana.
Han oli se rotumme edustaja,
joka yritti opettaa meita tuntemaan -
rakkautta, myotatuntoa ja armoa valkoisten tekoja kohtaan.
Kun valkoinen Amerikka tappoi tri Kingin eilisiltana,
se tappoi samalla toivon.
Esitamme kappaleen, joka on kirjoitettu -
taman paivan,
taman hetken, tri Martin Luther Kingin muistolle.
7. HUHTIKUUTA 1968
Opettelimme sen eilen,
joten saa nahda.
Oli kerran paalla maan
Mies vaatimaton syntyaan
Joka saarnasi rakkautta ja vapautta
LOPPU RASISMILLE
OLEN IHMINEN
Kanssaihmisilleen
Han siita paivasta unelmoi
Jolloin rauha maassa ois
Viime vuonna kuoli Lorraine Hansberry, rakas ystava.
Sitten Langston Hughes. Miten jaksamme?
Tiedatteko, montako olemme menettaneet?
Tama on todellisuutta.
Ei esitys.
Ei mikrofoneja ja muuta roskaa,
vaan jotain vallan muuta.
Meilla ei ole varaa menettaa enaa muita.
Ei, luoja sentaan.
Meita ammutaan yksi kerrallaan.
Muistakaa se.
Niin he tekevat.
He tappavat meita yksi kerrallaan.
Jos sun on kuoltava, ei se mitaan
Silla tiedat, mita elama on
Tiedat, mita vapaus on
Hetken elamassasi
TAPPAKAA KAIKKI MUSTAT
SUREVA
Mita tapahtuu
Nyt kun rakkauden kuningas on kuollut?
Tiesin, etta olimme hukassa.
Tunsin olevani takaa-ajettu, mita teinkaan ja miten paljon surinkaan.
Tunsin, etten voinut jatkaa elamaa siina maassa.
Minun oli lahdettava, jatettava Andy -
tai tehtava jotain.
Otin sormuksen sormestani, panin sen poydalle -
ja lahdin maasta.
Minulla ei ole mitaan annettavaa, Andrew. En jaksa edes puhua siita.
Lahde omalle tiellesi - mina lahden omalleni
Olen mahdollisimman vahan ihmisten kanssa tekemisissa
- oudolla tapaa koen loytaneeni rauhan.
Kummisiskoni Attallah Shabazzin mukaan -
olin heidan luonaan aidin ollessa matkoilla.
Aina kun puhelin soi,
juoksin sen luo ja kysyin: "Onko se aitini?"
Sitten palasin talollemme Mount Vernoniin,
eika isa ollut siella.
Han ei ollut siella.
Minulle ei kerrottu mitaan.
Ja...
Yhtena paivana ihminen on kotona, palvelusvaki on siella,
isa on siella, koira on siella, kaikki tutut asiat ovat siella.
Kun sinne palaa muutaman viikon paasta,
siella ei ole mitaan eika ketaan.
Ala etsi mua
Paatin muuttaa Afrikkaan -
ja olla koskaan palaamatta Amerikkaan.
Otin eron Andysta ja lahdin Liberiaan.
Muutin sinne.
Olin Afrikkaan saavuttuani todella onnellinen.
Liberia on amerikkalaisten orjien perustama.
On siis luonnollista, etta tunnen olevani siella kotona.
Kuljin aina bikineissa ja saappaissa.
En ollut yksinainen enka pitkastynyt.
Paivat ja yot sekoittuivat toisiinsa.
En huomannut ajan kulumista,
koska tekemista oli niin paljon. Siella oli aina hauskaa.
Olen myos hyvin tietoinen siita,
etta olin maailmassa, josta olin uneksinut koko elamani,
ja se on taydellinen maailma.
Muistan ajatelleeni, etta Yhdysvallat -
oli jotain, jonka olin kokenut unessa -
jossain vaiheessa elamaani.
Se oli poissa kuin sita ei olisi koskaan ollutkaan.
Se oli unta, jonka olin nahnyt.
Olin paassyt pois siita.
Olin raatanut pitkaan siina paikassa, vankilassa.
Nyt olen kotona, olen vapaa -
enka palaa koskaan.
Siella kaikki on suurta ja avaraa.
Kaikki on luonnonmukaista.
Kaikki!
Olen nahnyt Afrikassa ukkosen, joka ei salamoi vaan leijuu.
Sen sahko tekee ihmisen taysin sanattomaksi.
Olen nahnyt sen. Olen nahnyt Jumalan.
Kun olin seitsemannella luokalla, aiti paatti, etta muutan Liberiaan.
Han oli aina matkoilla.
En tiennyt, lahtisinko sinne,
lahtiko han vai tulisiko han takaisin.
Asuin eraan perheen luona vuoden ja kavin siella koulua.
Asuin perheen kanssa, kunnes aiti paatti ostaa sielta rantatalon.
Muutin perheen luota aidin luokse.
Han...
En koskaan tehnyt mitaan oikein.
Han muuttui turvasta elamani hirvioksi.
Hanesta tuli hakkaaja.
Han hakkasi minua.
Kerran julkisella paikalla ollessamme tein jotain, ja han -
raivostui minulle kaikkien nahden.
En nayttanyt tunteita,
silla jos aiti naki minun itkevan, han tiesi voivansa manipuloida minua.
Han halusi sita. En antanut hanelle tyydytysta.
Kun han loi minua, katsoin hanta ilmeettomasti.
Han sanoi: "Alahan itkea."
En itkenyt.
Tilanne oli niin paha,
etta aloin hautoa itsemurhaa.
14-vuotiaana lensin New Yorkiin,
paadyin asumaan isani luokse enka palannut koskaan.
Eromme jalkeen tapahtui kaikenlaista.
Nina ei maksanut veroja. Han ei hoitanut liikeasioita.
Han menetti Mount Vernonin talon. Kaikki oli sekaisin.
Han vietti kiertolaiselamaa ilman manageria tai aviomiesta.
Han sanoi, etta Afrikassa asuminen oli hanen elamansa onnellisinta aikaa.
Han sai vain olla ja nauttia olostaan. Hanen ei tarvinnut laulaa.
Han ei soittanut pianoa eika esiintynyt.
Han sanoi vihaavansa pianoa.
Han oli soittanut neljavuotiaasta asti.
Toisaalta -
han oli tietoinen, etta Afrikassa hanella ei ollut tuloja.
Hanen oli pakko jatkaa uraansa.
Han ei halunnut palata -
Yhdysvaltoihin, "kaarmeiden maahan".
Han muutti Sveitsiin, joka oli Afrikan vastakohta.
Han esiintyi ensimmaisena Montreux'ssa.
MONTREUX'N JAZZFESTIVAALI 1976
Onko tama paalla?
Kuuletteko nuo aanet?
Etteko unohtaneet minua?
Se on villia.
En odottanut sita,
mutta olen vasynyt.
Ette tieda, mita tarkoitan.
Viihdealalla monet sanoivat:
"Han oli ennen tahti. Nyt han on pohjalla."
Ja muuta sontaa, joka ei merkitse minulle mitaan.
Toivottavasti naette minut tai henkeni -
toisessa ulottuvuudessa, toisella tasolla hyvin pian.
En halua tuottaa pettymysta. Minulla on sellainen tunne.
Ainoa tapa, jolla voin kertoa, kuka olen nykyaan,
on esittaa Janis Ianin kappale.
Tahtia tulee ja menee
Toiset nopeasti, toiset hitaasti
Kuin auringon viimeinen sade Hehku katoaa
Hei, tytto, istu!
Istu!
Tahtia tulee ja menee
Toiset nopeasti, toiset hitaasti
Kuin auringon viimeinen sade Hehku katoaa
Se hohdokkaalta nayttaa
Mutta tahti on yksinainen Ei ketaan, jonka kanssa jakaa kaiken
Voi tunteen pois karistaa
Jos tarinan kuulee
Ihmiset mainetta himoavat
Kuin pelissa urheilijat
Solisluunsa murtavat ja nousevat taas
Toiset kruunataan
Toiset tallotaan
Toiset ikuisuuteen katoavat
Mutta useimmat ovat kaiken nahneet
Ankeissa kahviloissa ja saleissa Elamansa viettaneet
Ja heilla on aina tarina
Toiset nousevat maineeseen nuorina
Ennen kuin maailma on tehnyt tehtavansa
Myohemmin joku sanoo: "Olet aikasi elanyt
On aika vaistya nyt"
Niinhan siina kay
Et voi tietaa sita tuskaa
Kun kayttaa vierasta nimea
Ja vuosien mittaan unohtaa Sen minka tiesi hyvinkin
Etta te, jotka kruunun annoitte Pettymyksen kannatte
Sen korvata yrittaa
Puolustautumatta
Kenties
Teeskennellen, ettei silmia nahnyt
Olin Sveitsissa rahaton. En saanut Andylta mitaan.
Han katkaisi valimme, ja jain pennittomaksi.
Lahdin Sveitsista Pariisiin ajatellen, etta voisin palata uralleni.
Tein sen yksin ja paadyin vaaraan paikkaan.
Esiinnyin joka ilta pienessa kahvilassa ja tienasin 300 dollaria illalta.
Esitamme kappaleen "Vous Etes Seuls".
Se menee nain.
Olin epatoivoinen. Kukaan ei uskonut, etta olin siella.
Olin liian kuuluisa. Kukaan ei tullut katsomaan minua.
Olin menettanyt suosioni.
Olen pahoillani, ettei minusta tullut ensimmaista mustaa klassista pianistia.
Olisin ollut onnellisempi.
En ole nyt kovin onnellinen.
En muuttaisi sita, etta osallistuin kansalaisoikeusliikkeeseen.
En muuttaisi sita.
Mutta jotkin esittamani laulut tekivat hallaa uralleni.
Kohua herattaneet laulut, joista musiikkiteollisuus rankaisi minua.
Kaikki levyni pantiin boikottiin.
Minun on vaikea esittaa niita lauluja nykyaan,
koska ne eivat ole enaa ajankohtaisia.
Jos puhutaan kansalaisoikeusliikkeesta, kuinka paljon olemme edistyneet?
Kansalaisoikeuksia ei ole.
Mita tarkoitat?
Niiden laulujen laulaminen on turhaa. Mitaan ei tapahdu.
Kansalaisoikeusliiketta ei ole. Kaikki ovat poissa.
Tapasin Ninan vuonna 1967. Olimme siita asti ystavia.
Han soitti minulle vuonna 1982. Han asui taalla Pariisissa -
pienessa asunnossa vahilla rahoilla.
YSTAVA
Han teki neljan tunnin keikkoja Trois Mailletz -yokerhossa -
ja sai muutaman satasen illalta.
Se oli pahin kausi.
Kavin siina pienessa asunnossa. Se oli todella likainen.
Siivosin ja sanoin, ettei han voi elaa silla tavalla,
mutta han oli siina vaiheessa viela holtiton.
Grand Hotelissa sattui valikohtaus.
Joku katsoi hanta silmiin liian kauan.
Han oli jo hermostunut ja kun han liikahti,
luulin, etta han loisi miesta.
Tartuin haneen,
raahasin hanet taksiin ja kaskin kuljettajan ajaa.
Han oli Pariisissa kuin raasyihin pukeutunut katulapsi.
En saattanut uskoa sita. Olin todella surullinen.
Gerrit ja mina tiesimme, etta jokin oli vialla.
Pahkailimme sita.
"Mista on kyse?"
Gerrit hankki hanelle asunnon Nijmegenista, Hollannista.
Gerrit toi laakarituttunsa sinne.
Laakari tutki Ninaa, kyseli hanelta -
ja maarasi -
uudenlaista laaketta nimelta Trilafon.
Olin parikymppinen, kun kavin hanen luonaan Nijmegenissa.
Vasta silloin opin termit "maanisdepressiivinen" ja "bipolaarinen".
Kysyin, mita se tarkoittaa.
Hanen mielialan vaihtelunsa -
ja monet asiat, joita jouduin kestamaan nuorempana...
Han oli yhtena hetkena iloinen -
ja muuttui yhtakkia taysin eri ihmiseksi.
Sille loytyi selitys.
Han rypi siina vaiheessa niin pohjalla,
etta hanen oli joko kuoltava tai annettava periksi.
Han antoi periksi, kun sanoimme: "Nina,
hankimme sinulle talon ja muusikoita -
ja jarjestamme kaiken.
Jarjestamme konserttisi,
mutta sinun on toteltava meita.
Ota laakkeesi ja tee toita.
Jumala on antanut sinulle kyvyn, joten kayta sita.
Sano 'kylla' tai 'ei'."
Han sanoi kyyneleet silmissaan "kylla".
Kun nain hanet, huolestuin, koska hanella oli pakkoliikkeita.
Kun han puhui tai istui...
Hanen suupielensa nyki,
ja hanen kavelynsa oli laahustamista.
Mietin, mista oli kysymys.
Oliko jotain, mista en ollut tietoinen. Hanella oli laakitys.
Han otti Trilafonia, ja laakari sanoi,
etta se vaikuttaisi vuosien mittaan hanen motoriikkaansa.
Han alkaisi sammaltaa, ja pianonsoitto vaikeutuisi.
Oli valittava sivuvaikutukset -
tai se, etta han satuttaisi itseaan tai muita.
Trilafonista oli kylla apua.
Joskus Hollannissa -
istuimme hanen terassillaan aurinkotuoleissa -
ja pitelimme toisiamme kadesta. Han oli kuin...
Han oli siskoni.
Saatoimme olla tuntikausia puhumatta. Nautimme vain olostamme.
Laakitys antoi kai hanelle mahdollisuuden esiintya -
ja hoitaa liikesopimukset,
jotta han sai uransa takaisin nousuun,
mutta mietin joskus: "Enta hanen sydamensa?"
Muilla on vaimot, miehet ja oma elama,
mutta han on yksin.
Yksityiselamani on kaaosta.
Minulla on ollut rakkaussuhteita, ja haluaisin olla naimisissa,
mutta kaikki on uhrattu musiikille.
Meilla oli Hollannissa kahdeksan konserttia.
Sana levisi, etta Nina esiintyi hyvin.
Han oli taas tien paalla.
Se oli menestys.
Kun han tuli lavalle, yleisosta huokui valtava tunne,
koska Nina oli paikalla.
Kuunnelkaa.
Olette minulle rakkaita. Tiedatte sen. Tiedan, etta olen teille rakas.
Tiedan sen.
Emme tienneet, mita tapahtuisi tai millainen tunnelma olisi.
Tama paikka on todella kuuma, taynna -
ja ruma.
Mutta han avasi sydamensa ja sielunsa -
silla hetkella.
Hanella oli erityinen yhteys yleisoonsa.
Tama on suosittu laulu Ranskassa.
Ensimmaiselta levyltamme, jonka teimme tassa maailmassa.
Se on ainakin 25 vuotta vanha.
Toivon vain, etta olisin ollut -
silloin yhta viisas kuin nyt.
Olen karsinyt.
Mutta tassa on Bosendorfer, joten katsotaan.
"My Baby Just Cares For Me."
"My Baby Just Cares For Me" - kappaleesta oli apua,
kun siita tuli hitti Chanelin mainoksen myota.
Kun siita tuli hitti, tuumasin,
etta minun taytyi tarttua tilaisuuteen ja kiertaa maailmaa,
koska se oli viimeinen tilaisuuteni.
Tein kovasti toita ottaakseni kaiken irti toisesta tilaisuudestani,
silla se oli viimeiseni.
Mun kultani ei vaatteista piittaa
Mun kultani ei esityksista piittaa
Mun kultani piittaa musta vain
Ei kultaani kiinnosta
Autot tai kisat
Ei kultaani kiinnosta
Fiinit paikat
Liz Taylor ei ole hanen tyyliaan
Eika Sally Burtonin hymykaan
Han oli onnellisin tehdessaan musiikkia. Se oli hanen pelastuksensa.
Hanen ei tarvinnut miettia sita.
Kun han istui pianon aareen, hanen sormensa alkoivat lentaa.
Kultani ei piittaa, vaikka kaikki tietaa
Mun kultani piittaa musta vain
Han oli luonnonoikku. Han oli nero. Han oli lahjakkuus,
ja se loisti hanesta, tapahtui hanelle mita hyvansa.
Han oli sita viela vanhemmalla iallaankin.
Mun kultani ei vaatteista piittaa
Mun kultani ei esityksista piittaa
Han oli nero. Han pystyi tekemaan mita tahansa.
Kun han ei ottanut laakkeita,
han paasi musiikillisesti viela pidemmalle.
Mun kultaani ei kiinnosta
Fiinit paikat
Eraassa niista pikku konserteista -
han alkoi soittaa yhta laulua ja laulaa toista.
Soitin nauhan Miles Davisille,
kun olimme samalla jazzkiertueella.
Pakotin hanet kuuntelemaan sen.
Han sanoi: "Gerrit, soita se uudestaan.
Miten han tekee sen?"
Han ei voinut kasittaa.
Mun kultani piittaa musta vain
Vanhetessani aloin katsoa hanta ja ajatella:
"Han on toiselta aikakaudelta."
Han ei ollut sopimaton aikaansa, vaan aika ei sopinut haneen.
Kun ihminen liikkuu oman kellonsa, henkensa, virtansa mukaan...
Jos elaisimme ymparistossa, joka antaa meidan olla oma itsemme,
ihminen olisi aina sovussa itsensa kanssa.
Haaste on se,
miten sopeudumme tahan maailmaan.
Saammeko olla oma itsemme?
Saiko Nina Simone olla oma itsensa?
Han oli yhta herkka kuin vahvakin,
haavoittuva ja raiskyva.
Han oli Afrikan kuninkaallisia.
Miten kuninkaallinen voi porskuttaa mudassa -
ja kavella silti arvokkaasti?
Useimmat ihmiset pelkaavat elaa yhta rehellisesti kuin han.
Mun kultani ei piittaa
Han sanoo, ettei muista piittaa
Mun kultani piittaa musta vain
Hyvaa yota.
Nina Simone asettui Etela-Ranskaan vuonna 1993 -
ja jatkoi kiertueitaan.
Han sai uransa aikana 15 Grammy-ehdokkuutta -
seka Grammy Hall of Fame -palkinnon vuonna 2000.
Kaksi paivaa ennen kuolemaansa -
han sai kunniatutkinnon Curtis Institutelta,
musiikkiopistolta, joka oli hylannyt hanen 19-vuotiaana tekemansa hakemuksen.